Berättelsen om Pi
-Översatt av Horton-
www.SweSUB.nu - För bättre texter
- Så du växte upp i en djurpark? - Född och uppväxt-
- i Pondicherry, som var den franska delen av Indien.
Min far ägde djurparken.
Jag förlöstes med kort varsel av en herpatolog-
-som var där för att titta till en Bengalvaran.
Mor och jag var båda vid god hälsa-
-men den stackars varanen rymde, och blev nedtrampad av en skrämd kasuar.
Karmas vägar, va? Guds vägar.
En riktigt bra historia.
Jag antog att din far var matematiker på grund av ditt namn.
Inte på långa vägar, jag döptes efter en bassäng.
Finns det en bassäng som heter "Pi"?
Min farbror Francis föddes med för mycket vatten i lungorna.
Det sägs att läkaren svingade runt Francis i anklarna för att få bort det.
Det var det som gav honom sån enorm bröstkorg och smala ben-
-som gjorde honom till en så bra simmare.
Är Francis verkligen din farbror, han sa att han var vän med din far?
Han är min "hedersfarbror". Jag kallar honom "Mamaji".
Min fars bästa vän, min simguru.
Jag tränade tre gånger i veckan med honom vid templet.
Hans lektioner skulle visa sig rädda livet på mig.
En kallsup skadar dig inte. Men det gör paniken.
Och kom ihåg att andas nu, håll inte andan.
Duktig pojke.
- Hoppas du inte ogillar vegetariskt. - Nej, inte alls.
- Och ditt namn? - Vad?
Du tänkte berätta hur du fick ditt namn, tror jag.
Just det! Jag fick det efter något Mamaji en gång sa till min far.
De flesta resenärer samlar vykort eller tekoppar på sina resor-
-men inte Mamaji, Mamaji samlade på bassänger.
Han simmar i varje bassäng han stöter på.
En dag sa Mamaji till min far, att av alla bassänger i världen-
-var den vackraste en allmän bassäng i Paris.
Att vattnet där var så klart att man kunde göra sitt morgonkaffe med det.
Att en enda simtur där förändrade hans liv.
Innan jag var född så sa han:
Om du vill att din son får en ren själ-
-måste du ta med honom och simma i "Piscine Molitor".
Jag förstod aldrig varför min far tog till sig det så mycket.
Men det gjorde han. Och jag döptes till Piscine Molitor Patel.
Föreställ dig mig förklara det namnet. Jag hann knappt bli elva år innan...
Hörru, pissen!
Pissar du nu?
Titta på honom, han pissar.
Med ett ord så gick mitt namn från en elegant fransk bassäng-
-till en stinkande indisk latrin. Jag "pissades" överallt.
Inget pissande på skolgården!
Till och med lärarna började. Inte avsiktligt, naturligtvis.
Så, vad händer om man släpper ut gasen för snabbt?
Pissen?
Han sa pissen, grabbar.
Pissen!
Det räcker! Ordning!
När vi kom tillbaka året därpå för vår första skoldag var jag förberedd.
- Närvarande, sir! - Piscine Patel?
God Morgon. Jag är Piscine Molitor Patel.
Mer känd som:
Pi. Den sextonde bokstaven i grekiska alfabetet.
Vilket också används i matematik för att representera förhållandet-
-mellan en cirkels omkrets och diameter.
Ett irrationellt nummer av oändlig längd vanligtvis förkortat till tre siffror-
-som 3.14.
Pi.
Väldigt imponerande...Pi.
Gå och sätt dig.
- Och efter det blev du Pi? - Nja, inte riktigt.
Snyggt försök, Pissen.
Men jag hade hela dagen på mig. Franskalektionen stod på tur.
Jag heter Piscine Molitor Patel.
Mer känd som Pi.
- Sen geografi. - Dessa är de första decimalerna av Pi.
Dagens sista lektion var matematik.
4…3...7...5...8...
5…8…5…8…
Det är rätt! Han klarar det verkligen!
Vid dagens slut var jag Pi Patel, en legend i skolan.
Mamaji säger att du är en legend bland sjömän också.
- Där ute, helt ensam. - Jag vet inte ens hur man seglar.
Och jag var inte ensam, Richard Parker var med.
Richard Parker? Mamaji berättade inte allt-
-han sa bara att jag borde söka upp dig när jag kom tillbaka till Montreal.
Vad gjorde du i Pondicherry?
Skrev en novell.
Jag gillade din första bok förresten.
- Så din nya bok utspelar sig i Indien? - Nej, i Portugal faktiskt.
Men det är billigare att leva i Indien.
- Jag ser fram emot att läsa den. - Det kan du inte. Jag kastade den.
I två år försökte jag få liv i den och så en dag bara-
-spottade den till, hostade och dog.
Jag är ledsen.
Så jag satt på ett kafe i Pondicherry en kväll, sörjande min förlust-
-när en äldre man bordet bredvid började prata med mig.
- Mamaji brukar göra så. - När jag berättade om min bok sa han:
En kanadensare som kommer till Franska Indien på jakt efter en historia.
Min vän, jag känner en indier i den franska delen av Kanada-
-som har en helt otrolig historia att berätta.
Det måste vara ödesbestämt att ni två borde träffas.
Jag har inte pratat om Richard Parker på många år.
Vad har Mamaji berättat?
Han sa att du hade en historia som skulle få mig att tro på gud.
Det skulle han säga om en god måltid också.
Gällande gud, så kan jag bara berätta min historia.
- Du får bestämma själv vad du tror på. - Det låter okej.
Jaha, var ska vi börja?
Pondicherry... är Indiens Franska Riviera.
På gatorna som ligger närmast havet-
-kan du nästan tro att du är i södra Frankrike.
Några kvarter längre inåt land finns det en kanal.
Bortom den ligger indiska Pondicherry.
Och de muslimska kvarteren ligger strax västerut.
När fransmännen återlämnade Pondicherry till oss 1954-
-bestämde staden att någon sorts minnesmärke var på sin plats.
Min far var en smart affärsman. Han kom på ett.
Han drev ett hotell då han fick idén att öppna en djurpark-
-i den lokala botaniska trädgården istället.
Som det föll sig så var min mor botaniker i trädgården.
De träffades, gifte sig, och ett år senare föddes min bror Ravi.
Jag föddes två år senare.
Låter helt magiskt. Att växa upp…
Amen.
Låt oss äta.
- Jag visste inte att Hinduer sa Amen. - Katolska Hinduer gör det.
- Katolska Hinduer? - Vi känner skuld till hundratals gudar-
-istället för bara en.
Men du är först och främst Hindu.
Ingen av oss känner gud förrän nån introducerar oss.
Jag introducerades första gången som Hindu.
Det finns 33 miljoner gudar inom Hinduismen.
Hur kan jag undvika att inte känna till några av dem?
Jag mötte Krishna först.
Yashoda anklagade en gång lilla Krishna för att ha ätit jord.
Fy, stygga pojke, så får du inte göra.
Men han hade inte gjort det!
Det var det han sa till henne. "Jag har inte ätit jord."
Då sa Yashoda, "Inte? Nåväl, öppna munnen."
Så Krishna öppnade munnen. Och vad tror du Yashoda såg?
Vad?
I Krishnas mun såg hon hela universum.
När jag växte upp var gudarna mina superhjältar.
Hanuman, apguden.
Som lyfte ett helt berg för att rädda sin vän, Lakshmana.
Ganesh, med elefanthuvudet-
-som riskerade livet för att försvara sin mors heder, Parvati.
Vishnu, den högsta själen-
-källan till allt.
Vishnu sover, flytandes på den strandlösa kosmiska oceanen-
-och vi är stoftet till hans drömmar.
Vilket skådespel.
Låt inte historierna och de vackra lögnerna lura er, pojkar.
Religion är mörker.
Min käre pappa ansåg sig själv som en del av det nya Indien.
Som barn hade han haft polio.
Han brukade ligga i sängen i plågor, undrandes var gud var.
I slutänden räddade inte gud honom, det gjorde västerländsk medicin.
Mamma gick på college och trodde även hennes familj var del av nya Indien-
-tills hennes föräldrar tog avstånd för att hon gifte sig med för låg klass.
Hennes religion var den enda länk hon hade till sitt förflutna.
Jag mötte Kristus i bergen när jag var tolv.
Vi besökte släktingar, theodlare i Munnar.
Det var vår tredje dag där och Ravi och jag var hemskt uttråkade.
Utmaning. Jag ger dig två rupier.
Spring in i den kyrkan och drick av vigvattnet.
Du måste vara törstig.
Här.
Här har jag till dig.
Varför gör en gud så där?
Varför sänder han sin egen son för att lida för vanliga människors synder?
För att han älskar oss.
Gud gjorde sig själv tillgänglig för oss människor så att vi skulle förstå honom.
Vi kan inte förstå gud eller hans fulländning.
Men vi kan förstå guds son och hans lidanden-
-som vi skulle göra med en broder.
Det verkade inte klokt.
Att offra de oskyldiga för att gottgöra de skyldigas synder.
Vad är det för slags kärlek?
Men den här sonen, jag fick honom inte ur huvudet.
Om gud är så perfekt och inte vi, varför skulle han då vilja skapa allt?
Varför behöver han oss överhuvudtaget?
Allt du behöver veta är att han älskar oss.
Gud älskade sin värld så mycket att han gav oss sin enda son.
Ju mer jag lyssnade på prästen, desto mer började jag tycka om guds son.
Tack, Vishnu, för att du introducerade mig för Kristus.
Jag hittade tron genom Hinduismen och jag fann guds kärlek genom Kristus.
Men gud var inte färdig med mig ännu.
Guds vägar är outgrundliga.
Och så föll det sig att han introducerade sig för mig igen-
-denna gång vid namnet Allah.
Min arabiska var aldrig särskilt bra.
Men ljudet och känslan av orden fick mig att komma närmare gud.
När jag utförde “Salah” blev marken jag rörde helig mark-
-och jag fick en känsla av fridfullhet och broderskap.
Det här lammet är utsökt.
Det är den bästa rätten på bordet. Och det missar ni.
Du behöver bara konvertera till tre religioner till, Piscine-
-så kommer ditt liv vara en enda stor helgdag.
Ska du till Mekka i år, Swami Jesus?
Eller Rom för din kröning till Påve Pius?
Lägg dig inte i det här, Ravi. Precis som du gillar cricket-
-har Pi egna intressen. - Nej, Gita. Ravi har en poäng.
Du kan inte följa tre olika religioner samtidigt, Piscine.
- Varför inte? - Därför att tro på allt samtidigt-
-är detsamma som att inte tro på något alls.
Han är ung, Santosh. Han försöker hitta sin väg.
Och hur ska han finna en väg om han inte kan välja en riktning?
Lyssna, istället för att hoppa från en religion till en annan-
-varför inte börja med förnuft?
På några hundra år har vetenskapen fått oss att förstå mer om universum-
-än vad religionen har på tiotusen år.
Det är sant. Din far har rätt.
Vetenskap kan lära oss mer om vad som finns därute-
-men inte vad som finns härinne.
Vissa äter kött, andra grönsaker.
Jag förväntar mig inte att vi ska vara överens om allt, men-
-jag ser hellre att du tror på något jag inte håller med om-
-än att du tror på allt blint.
Och det börjar med rationellt tänkande.
Förstår du?
Bra.
Jag skulle vilja bli döpt.
- Så du är kristen och muslim? - Och hindu, naturligtvis.
- Och jude, förmodar jag? - Jag lär ut kabbala på universitetet.
Och varför inte? Tron är ett hus med många rum.
- Men inga rum för tvivel? - Jo, många. På varje våning.
Tvivel är nyttigt. Det håller tron levande.
För du kan aldrig veta hur stark din tro är innan den blivit prövad.
Var är Selvam? Vi borde inte vara här utan honom.
Sluta oroa dig.
Jag har sett honom göra det här tusen gånger.
Jag vill träffa vår nya tiger.
- Pi! - Hallå! Richard Parker?
En tiger? Var Richard Parker en tiger?
Ja, han fick sitt namn genom ett administrativt fel.
En jägare fångade honom när han drack ur en bäck när han var liten-
-och döpte honom till "Törstig".
När Törstig blev för stor sålde jägaren honom till vår djurpark-
-men namnen blev omkastade i pappersarbetet.
Jägaren blev skriven som Törstig och tigern kallades Richard Parker.
Vi skrattade åt det, och namnet fastnade.
Kom, vi går.
Innan vi hamnar i trubbel.
- Jag vill se honom på närmare håll. - Du är ingen djurskötare!
Kom igen!
Ta den, Richard Parker. Den är till dig.
Nej!
Vad tror du att du håller på med? Är du helt galen?
Vem gav dig tillstånd att gå in hit? Du har struntat i allt jag har lärt dig!
Jag ville bara hälsa på honom.
Tror du att tigern är din vän? Han är ett djur, ingen lekkamrat!
Djur har själar. Jag har sett det i deras ögon.
Hämta Selvan.
- Är ni säker, sir? Pi är bara en pojke. - Gör det! Sätt igång!
Djur tänker inte som oss.
Folk som glömmer det, blir dödade.
Den där tigern... är inte din vän.
När du ser honom i ögonen så är det dina egna känslor som återspeglas.
Inget annat.
Var inte dum, säg förlåt.
Vad har du gjort, Piscine?
Du vet väl vad din far har sagt om att gå in hit?
Förlåt. Jag...
- Vad tänker du göra? - Detta är mellan en far och hans söner.
- Selvan, öppna upp! - Han bad om ursäkt.
- Du ger dem men för livet. - Men? Pojken förlorade nästan armen.
- Men han är bara en pojke. - Han blir en man fortare än du tror.
Och detta är en läxa jag aldrig vill att de glömmer!
Selvan!
...och landet är nu försatt i katastroftillstånd.
Under det direktivet så kommer staterna Gujarat och Tamil Nadu-
-hamna under direkt styre av den centrala regeringen.
Det blev annorlunda efter dagen med pappas läxa.
Världen hade förlorat lite av sin förtrollning.
Skolan var tråkig. Bara fakta, fraktioner och franska.
Ord och mönster som bara fortsatte i all evighet-
-precis som mitt irrationella smeknamn.
Jag började bli rastlös, sökandes efter någon mening med livet.
Och då mötte jag Anandi.
Mor fick mig att studera musik. Och en dag fick min lärare influensa.
Han frågade om jag kunde ersätta honom och spela lite för en danskurs.
Nej!
Om ni inte koncentrerar er kan ni inte utrycka er kärlek till gud genom dansen.
Känn marken under era fötter. Fixera blicken vid horisonten.
Låt den andliga energin pulsera genom er och ut i världen.
Genom “Abhinaya”.
Anandi, ställ dig längst fram. Visa dem.
- Varför följer du efter mig? - Vad?
Du följde efter mig.
Vad betyder det här?
I dansen så gick du från "batanka"-
-viket betyder skogen.
Och sen gjorde du...
..."Sanputa", vilket betyder något som är gömt.
Och sen gjorde du så här.
Och sen gjorde du "Chatura".
Men allra sist gjorde du så här.
Ingen av de andra dansarna gjorde så.
Vad menade du? Att kärlekens gud gömmer sig i skogen?
Nej, det betyder också "Lotusblomman".
Lotusblomman gömmer sig i skogen?
Varför skulle en lotusblomma gömma sig i skogen?
Och detta är Richard Parker.
Han är det magnifikaste djur vi någonsin haft.
Se hur han vrider sitt huvud.
Visar upp sig, som en dansare.
Nej. Han hörde något.
Han lyssnar.
Vi har pratat om det ett tag. Förstår du vad jag säger?
Pi?
- Ursäkta, du har varit...? - Orolig. För min familj.
Våra djur är värda mycket mer utomlands än här i Indien.
Och om stadsfullmäktige slutar stödja oss vet jag inte vad som händer.
Så det är så här vi måste göra.
Har du förstått?
Ursäkta, vad pratar vi om?
Vi lämnar Indien.
Va?
Vi säljer djurparken.
Själva djurparken kan vi inte sälja då marken tillhör staden.
Men djuren är våra. Om vi säljer dem har vi så vi kan starta ett nytt liv.
Men var ska vi ta vägen? Vårt liv är ju här, pappa!
Kanada. Jag har möjlighet till jobb i Winnipeg.
Jag skeppar över de flesta djuren till försäljning i Nordamerika-
-och hela familjen kan följa med fraktbåten.
Så, då är det bestämt.
Vi ska segla som Columbus.
Men Columbus letade efter Indien!
Det är ett hårt arbete att sälja en djurpark.
Innan vi åkte hade jag och Anandi tid nog att krossa varandras hjärtan.
Naturligtvis lovade jag att komma tillbaka en dag.
Det är lustig. Jag kommer ihåg allt annat från vår sista dag.
Men jag kommer inte ihåg att vi sa farväl.
Pi? Middagen serveras nu.
Piscine. Du har ett helt liv framför dig.
Vi gör det här för dig och Ravi.
Kom in nu och ät middag.
Vegetariskt, tack.
Jag och mina söner är vegetarianer.
- Har ni nåt...nej, nej, nej! Ingen sås. - Vill ni inte ha sås?
Nej, jag vill ha något vegetariskt.
- Inga problem. - Ursäkta.
Hon frågade om du hade nåt vegetariskt.
Kon som levern kom från var vegetarian. Grisen som är i korvarna var vegetarian.
Väldigt roligt. Men min fru äter inte lever.
Inga problem.
Då kan hon äta korven, riset och såsen.
Eller så kan ni laga er egen mat.
Hur vågar ni tala så till min fru!
Här är ert ris.
Jag lagar mat åt sjömän, inte curryätare.
- Vad säger ni! - Släpp mig!
Vem tror du att du är? Du är bara en simpel tjänare!
Jag serverar folk, inte apor!
Hej. Jag är en glad buddist.
Så jag äter ris med sås.
På fartyget så är sås inte kött.
Det är smak. Smaka?
Oroa dig inte.
Vi kommer ha massor av nya förnödenheter när vi stannat i Manilla.
Varför ger du Orange Juice lugnande?
Han kommer inte orsaka problem.
Stressen vid resa är inte bra för djuren-
-och det hjälper mot sjösjukan.
Vi vill nog inte städa upp-
-efter en sjösjuk orangutang.
Eller hur?
Min far var en affärsman. Han hade aldrig själv skött om djuren.
Jag har förstått att det var svårare för honom att lämna Indien än för mig.
- Så? - Ja, är det något jag glömt?
Du har målat upp scenariot, så här långt har vi-
-en indisk pojke döpt efter en fransk bassäng-
-på ett japanskt fartyg fullt med djur, på väg till Kanada.
Ja! Nu måste vi skicka ut pojken mitt i Stilla Havet, och...
Och få mig att tro på gud.
Ja. Vi kommer till det.
Det var fyra dagar efter Manila, ovanför Marianergraven-
-den djupaste delen på jorden.
Vårt fartyg, Simsum, stävade på, tjuraktigt likgiltig till sin omgivning.
Det förflyttade sig med det långsamma stora självförtroendet av en kontinent.
Ravi?
- Hörde du det där, Ravi? - Jag sover...
Det är ett åskväder, vi går och kollar.
Är du galen? Vi kommer bli träffade av blixten.
Nej, det kommer vi inte, den träffar bryggan först.
Lek inte med stormen, Pi.
Stormarnas gud!
Mamma!
Pappa!
Ravi! Ut härifrån!
- Skynda på, hoppa ner i båten! - Snälla, rädda min familj!
- Var inte rädd. Stanna här! - Ni måste hjälpa dem, snälla!
Vi måste hjälpa dem! Min familj är där nere!
Stick nu! Vi måste åka nu!
- Vem har släppt ut alla djuren!? - Vi måste åka nu!
Vänta, min far! Han kan inte simma!
Hallå! Här borta!
Richard Parker? Nej! Nej!
Nej, försvinn! Försvinn!
Mamma!
Pappa!
Ravi...
Förlåt.
Förlåt!
Det verkar inte som dina lugnande gått ur ännu.
Orange Juice! Orange Juice!
Välkommen till Pis ark.
Var är din pojke, Orange Juice?
Oroa dig inte. Jag slår vad om att mor och far hittade honom.
De kommer snart vara här.
Hallå!
Någon!
Nej! Sluta! Nej, sluta!
Nej!
Jag är ledsen, Orange Juice, jag har ingen sjösjukemedicin till dig.
Förnödenheter...
Ja!
Nej!
Nej! Nej!
Kom då! Kom igen då!
Mitt namn är Pi Patel.
Jag har varit med om ett skeppsbrott.
Jag är på en livbåt, ensam…
...med en tiger.
Snälla, skicka hjälp.
Gud...
Jag överlämnar mig till dig.
Jag är din farkost.
Vad som än sker, så vill jag veta.
Visa mig.
Det finns ju inga linjer.
Få ordning på allt och förbered dig på striden för att överleva.
Etablera ett strikt schema för matintag, hålla utkik och vila.
Drick inte urin eller havsvatten.
Håll dig sysselsatt, men undvik onödig ansträngning.
Hjärnan kan sysselsättas genom kortspel eller frågesport.
Allsång är ett annat bombsäkert sätt att lyfta humöret.
Historieberättande är högst rekommenderbart.
Framför allt, tappa inte hoppet.
Få saker kan sänka humöret fortare än sjösjuka.
Vågor känns starkare när båten ligger sidledes i strömmen.
Ett ankare används som broms för att hålla båten i vindriktningen.
Rätt nyttjande ökar kontrollen och minskar sjösjuka vid hård sjö.
För skeppsbrutna som måste dela sin livbåt med stora farliga rovdjur-
-är det tillrådligt att etablera ett område som sitt eget.
Prova den här metoden. Steg 1:
Välj en dag då vågorna är mindre men ändå normala.
Steg 2: När livbåten går i vågornas riktning-
-så att färden blir så bekväm som möjligt, blåser ni lugnt i visselpipan.
Steg 3: Vänd livbåten parallellt med vågorna-
-tillsammans med ett hårt och aggressivt brukande av visselpipan.
Med tillräcklig repetition kommer djuret associera visselpipans ljud-
-med obehaget av sjösjuka.
Liknande metoder har länge använts av cirkustränare-
-trots att de vanligtvis inte har tillgång till hård sjö.
Låt trumpeterna ljuda!
Låt trumvirveln börja!
Förbered er på att slås med häpnad!
Här kommer det, både för ert nöje och handledning!
Föreställningen ni väntat på hela ert liv-
-ska strax börja!
Är ni redo för mirakelhändelsen?
Jag ger er-
-den häpnadsväckande Bengaliska tigern!
Hej, Richard Parker.
Ledsen för den skumpiga åkturen.
Mitt! Är det förstått!?
Ditt! Mitt!
Är det förstått!?
Steg 4: Strunta i steg 1 till 3.
Här, Richard Parker.
Jag har lite vatten till dig.
I djurparken matade vi tigrarna med ungefär fem kilo kött om dagen.
Richard Parker kommer bli hungrig snart.
Tigrar är kraftfulla simmare och om han blir tillräckligt hungrig-
-är jag rädd för att lite vatten mellan oss inte kommer vara nåt skydd.
Jag måste hitta ett sätt att ge honom mat.
Jag kan äta kexen, men gud gjorde tigrarna till rovdjur-
-så jag måste lära mig att fånga fisk.
Om inte, fruktar jag att hans sista måltid blir en mager vegetarianpojke.
Tålamod!
Vad håller jag på med.
Vänta! Jag tänker.
32 paket med kex.
93 burkar med vatten.
Jag är ledsen.
Jag är ledsen...
Tack, Herren Vishnu!
Tack för ni kommer i form av en fisk och räddar våra liv!
Tack!
Naturligtvis hade jag tagit över alla kex och vattnet på flotten-
-för att ha dem i säkerhet.
Idiot...
Hunger kan förändra allt du någonsin trodde du visste om dig själv.
Här, du får den!
Jag kan inte riskera livet varje gång jag kliver i båten efter förnödenheter.
Det är dags att göra upp det här.
Om vi ska leva tillsammans måste vi lära oss att kommunicera.
Måhända kan Richard Parker inte bli tam.
Men med guds hjälp kan han dresseras.
Nej!
Bra.
Gå, Richard Parker. Gå!
Gå hem med dig, jag låter dig vara ifred.
Jag ska respektera det, jag lovar.
Gå, kom igen!
Ja!
Jag trodde aldrig att lite skugga skulle kunna skänka mig sån glädje.
Att lite verktyg, en hink, en kniv och en penna-
-skulle bli mina högst värderade skatter.
Och att närvaron av Richard Parker skulle ge mig sinnesfrid.
I såna stunder erinrade jag mig om att han hade lika lite-
-erfarenhet av den verkliga världen som mig.
Vi växte båda upp i en djurpark under samma herre.
Nu var vi föräldralösa, utlämnade att möta vår slutgiltiga herre tillsammans.
Utan Richard Parker hade jag varit död vid det här laget.
Min fruktan för honom håller mig alert.
Att se till hans behov ger mitt liv mening.
Delfiner. Richard Parker!
Hallå!
Framför allt, tappa inte hoppet...
Vad tittar du på?
Berätta för mig.
Berätta vad du ser.
Ord är allt jag har kvar att klamra mig fast vid.
Allt är rörigt, splittrat.
Kan inte skilja på dröm och verklighet längre.
En storm, Richard Parker!
Nej!
Gudarnas makt!
Kom fram!
Den barmhärtige! Den nådiga!
Kom ut!
Richard Parker! Kom ut, du måste se det här!
Det är underbart!
Göm dig inte! Han har kommit till oss!
Det är ett mirakel!
Kom ut och se gud, Richard Parker!
Varför skrämmer du honom!?
Jag har förlorat min familj, jag har förlorat allt!
Jag ger mig! Vad mer begär du!?
Jag är ledsen, Richard Parker.
Vi är döende, Richard Parker.
Jag är ledsen.
Mamma…
Pappa och Ravi...
Jag är glad över att få träffa er snart.
Kan du känna regnet?
Gud...
Tack för du gav mig mitt liv.
Jag är redo nu.
Richard Parker?
Försvinn! Det är min säng.
Det var en människotand.
Kan du tänka dig, ön var köttätande.
Köttätande? Som en köttätande blomma?
Ja, hela ön.
Växterna, vattnet i bassängerna, till och med marken.
Under dagtid var det färskvatten i de bassängerna.
Men på natten gjorde nån kemisk process att vattnet blev till syra.
Syra som frätte upp fiskarna.
Som fick surikaterna att skrikande springa upp i träden-
-och Richard Parker att springa till båten.
Men var kom tanden ifrån?
För många år sen hade nån stackare som mig förmodligen strandat på den ön.
Och som mig trodde han att han skulle stanna där för alltid.
Men allt som ön gav honom på dagen tog den tillbaka på natten.
Tänk dig hur många timmar han spenderat med bara surikater som sällskap.
Hur ensamheten måste tärt på honom.
Allt jag vet är att han slutligen dog och att ön slukade honom.
Det enda som var kvar var hans tänder.
Jag såg hur mitt liv skulle sluta om jag stannade kvar på ön.
Ensam och bortglömd.
Jag var tvungen att ta mig tillbaka till världen eller dö på kuppen.
Nästa dag förberedde jag båten.
Jag fyllde på med färskvatten och åt sjögräs tills jag inte orkade mer.
Och jag tog med så många surikater jag fick plats med till Richard Parker.
Jag kunde naturligtvis inte åka utan honom. Det skulle bli hans död.
Så jag inväntade hans ankomst.
Jag visste att han inte skulle vara sen.
Richard Parker!
Ingen har sett den flytande ön sen dess.
Och du lär inte kunna läsa om de där träden i några naturböcker.
Men hade jag inte strandat där hade jag dött.
Hade jag inte upptäckt tanden hade jag varit försvunnen, för alltid ensam.
Även när gud verkade ha övergett mig så vakade kan över mig.
Även när han verkade likgiltig över mitt lidande så vakade han över mig.
Och när jag var bortom allt hopp om räddning gav han mig vila.
Det gav mig ett tecken att fortsätta min resa.
När vi väl nådde Mexikanska kusten var jag rädd att släppa taget om båten.
Min styrka var borta, jag var så svag.
Jag var rädd att jag skulle drunkna i två fot vatten, så nära befrielsen.
Jag kämpade mig iland och föll ner i sanden.
Det var varmt och mjukt, som att trycka ansiktet mot guds kind.
Och någonstans var det två ögon som log för att jag var där.
Jag var så slut att jag knappt kunde röra mig.
Så Richard Parker gick i förväg.
Han sträckte på benen och gick iväg längs stranden.
Vid kanten till djungeln stannade han.
Jag var säker på att han skulle titta på mig.
Lägga öronen bakåt och morra.
Att han skulle avsluta vår relation på något sätt.
Men han stirrade bara rakt in i djungeln.
Det var då, Richard Parker, min vildsinta kompanjon-
-den fruktansvärde som höll mig vid liv-
-försvann för alltid ur mitt liv.
Efter några timmar hittade några av mina egna artfränder mig.
Han försvann och återkom med en samling som bar iväg mig.
Jag grät som ett barn.
Inte för att jag var överväldig över att jag överlevt, även om jag vara det.
Jag grät för att Richard Parker lämnade mig-
-så oceremoniellt.
Det krossade mitt hjärta.
Min far hade faktiskt rätt.
Richard Parker såg mig aldrig som sin vän.
Efter allt vi gått igenom, så tittade han inte ens bakåt.
Men jag måste ha tron att det var mer i de ögonen-
-än min egen spegelbild som tittade tillbaka.
Jag vet det, jag kände det.
Även om jag inte kan bevisa det.
Jag har lämnat så mycket bakom mig, familjen, djurparken, Indien, Anandi...
Jag antar att i slutänden handlar hela livet om att släppa taget.
Men det som gör mest ont är att inte ta tillfället att säga farväl.
Jag fick aldrig möjligheten att tacka min far för allt han lärt mig.
Att säga till honom att utan hans lektioner...
...hade jag aldrig överlevt.
Jag vet att Richard Parker är en tiger, men jag önskar att jag sagt-
-Det är över, vi överlevde.
Tack för att du räddade mitt liv. Jag älskar dig, Richard Parker.
Du kommer alltid vara med mig.
Men jag kan inte vara med dig.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det är svårt att tro på, eller hur?
Det är mycket att ta in.
Att förstå vad allt betyder.
Om det hände så hände det. Varför måste det betyda nånting?
En del av det är ganska otroligt.
Jag var den ende som överlevde skeppsbrottet.
Det japanska rederiet skickade två män för att prata med mig-
-på det mexikanska sjukhuset där jag återhämtade mig.
Jag har kvar en kopia av rapporten.
De hade försäkringskrav att fastställa.
De ville ta reda på varför skeppet sjönk.
De trodde mig inte heller.
Pojke överlevde 227 dygn ute på havet
Tusentals surikater på en flytande köttätande ö som ingen har sett?
Ja, precis som jag berättade.
- Bananer flyter inte. - Varför pratar du om bananer?
Du sa att orangutangen flöt till dig på en packe bananer-
-men bananer flyter inte. - Är du säker på det?
Det är klart de gör, prova själv!
Hur som helst, vi är inte här för att prata om bananer eller surikater.
Jag har precis berättat en lång historia och jag är väldigt trött.
Vi är här för att ett japanskt fraktfartyg sjönk i Stilla havet.
Något jag aldrig kommer att glömma.
Jag förlorade hela min familj.
Ge honom lite vatten.
Vi vill inte pressa dig.
Och ni har våra djupaste sympatier.
Men vi har åkt långt-
-och vi har fortfarande inte hittat nån förklaring till varför skeppet sjönk.
För att jag inte vet!
Jag sov, något väckte mig, det kan ha varit en explosion, jag vet inte.
Och sen sjönk fartyget. Vad begär ni av mig?
En historia som inte får oss att framstå som idioter.
Vi behöver en enklare historia för vår rapport.
En som vårt företag kan förstå. En historia vi alla kan tro på.
En historia utan saker ni aldrig sett förut?
Alldeles riktigt.
Utan överraskningar, utan djur eller öar?
Ja. Sanningen.
Så, vad gjorde du?
Jag berättade en annan historia.
Fyra av oss överlevde. Kocken och sjömannen var redan ombord.
Kocken kastade åt mig en livboj och drog ombord mig-
-och mor klängde sig fast vid bananerna och tog sig till livbåten.
Kocken, han var en äcklig man. Han åt en råtta!
Vi hade mat för veckor men han hittade en råtta första dagarna som han dödade-
-torkade i solen och åt upp.
Han var ett vilddjur.
Men han var påhittig.
Det var hans idé att bygga en flotte för att fånga fisk.
Vi hade dött de första dagarna utan honom.
Sjömannen var mannen som kom med ris och sås, buddisten.
Vi förstod inte mycket av vad han sa, bara att han var i plågor.
Han hade brutit benet vid fallet.
Vi försökte ordna det så gott vi kunde, men benet blev infekterat.
Då sa kocken att vi var tvungna att göra nåt. Men han...dog.
Kocken sa att han kunde göra det, men mor och jag måste hålla i honom.
Och jag trodde honom, vi var tvungna att göra det.
Jag sa hela tiden, "jag är ledsen, jag är ledsen."
Han bara fortsatte titta på mig och hans ögon var så…
Jag förstod aldrig meningen med den mannens lidande.
Jag kan fortfarande höra honom.
En lycklig buddist som bara åt ris och sås.
Vi lyckades inte rädda honom. Han dog.
Morgonen efter fick kocken sin första doradofisk-
-och jag förstod inte vad han hade gjort först.
Men det gjorde min mor och jag har aldrig sett henne så arg.
“Sluta gnäll och var glad”, sa han.
“Vi behöver mat eller så dör vi, det var poängen!”
"Vad var poängen", frågade mor.
"Du lät den stackars pojken dö för att få bete, ditt monster!"
Han blev vansinnig, han började gå emot henne med nävarna uppe-
-då mor slog till honom hårt i ansiktet! Jag var alldeles chockad!
Jag trodde han skulle döda henne på fläcken.
Men det gjorde han inte…
Kocken lät sig inte nöjas med bara bete heller...
Sjömannen…
...gick samma öde tillmötes som råttan.
Kocken var en påhittig man.
Det var en vecka senare han…
På grund av mig.
För att jag inte kunde hålla i den dumma sköldpaddan.
Den slank ur händerna och simmade iväg.
Då slog kocken mig i huvudet så mina tänder klapprade och jag såg stjärnor.
Jag trodde han skulle slå mig igen men mor började slå på honom-
-med sina nävar, skrikandes “monster, monster!”
Hon skrek att jag skulle gå till flotten. “Ni po da!”
Jag trodde hon skulle följa med, annars hade jag aldrig gått!
Jag vet inte varför jag inte tvingade henne att gå först.
Jag tänker på det varje dag.
Jag vände tillbaka och kom precis när kniven kom fram.
Det fanns inget jag kunde göra.
Jag kunde inte titta bort…
Han slängde hennes kropp överbord.
Och då kom hajarna. Jag såg hur de...
Jag såg...
Dagen efter dödade jag honom.
Han slogs inte ens tillbaka, han visste att han gått för långt.
Till och med enligt honom själv.
Han glömde kniven framme och jag gjorde mot honom som han gjorde mot sjömannen.
Han var en sån ondskefull man, men än värre var att-
-han bringade fram ondskan i mig!
Och det måste jag leva med.
Jag var ensam i en livbåt.
Drivandes på Stilla havet.
Och jag överlevde.
Efter det hade de inga fler frågor.
Utredarna verkade inte gilla historien.
De tackade mig. De lyckönskade mig, och så gick de.
Så historien är…
Både zebran och sjömannen-
-bröt sitt ben.
Och hyenan dödade zebran och orangutangen.
Så…hyenan är kocken.
Sjömannen är zebran.
Din mor är orangutangen.
Och du är…
...tigern.
- Får jag fråga dig en sak? - Naturligtvis.
Jag har berättat två historier om vad som hände ute på havet.
Ingen av dem förklarar varför fartyget sjönk.
Och ingen kan bevisa vilken historia som är sann och vilken som inte är det.
I båda historierna sjunker fartyget, min familj dör och jag får lida.
Det är sant.
Så vilken historia föredrar du?
Den med tigern.
Det är den bästa historien.
Tack.
Och så var det med gud.
Mamaji hade rätt.
Det är en fantastisk historia.
- Låter du mig verkligen skriva den? - Självklart.
Var det inte därför Mamaji skickade hit dig?
Nu kommer min fru. Vill ni stanna på middag?
- Hon är en otroligt bra kock. - Jag visste inte att ni hade en fru.
Och en katt och två barn.
Så din historia har ett lyckligt slut?
Det är upp till dig. Historien är din nu.
“Mr. Patels historia är förbluffande.”
"För modet och uthålligheten, utan like i skeppsbrottens historia."
"Väldigt få skeppsbrutna har överlevt så länge ute på havet."
"Och ingen i sällskap…
...en vuxen Begalisk tiger."
- Hej, pappa. - Vi har en gäst, låt mig presentera er.
- Hej. - Hej, trevligt att träffas.
Adika.
Ravi.